Науковий журнал “Вісник Економіки” публікує роботи фундаментального та прикладного характеру з проблем економіки, управління, обліку, оподаткування, аудиту та економічного аналізу. Вісник Економіки виходить чотири рази на рік (щоквартально). Науковий журнал «Вісник економіки» є правонаступником наукового журналу «Вісник Тернопільського національного економічного університету» і з 2021 року виходить під новою назвою у зв’язку зі зміною назви закладу вищої освіти з «Тернопільський національний економічний університет» на «Західноукраїнський національний університет».Склад редакційної колегії і засади редакційна політика цього журналу залишається такою ж, якою була у науковому журналі «Вісник Тернопільського національного економічного університету». Науковий журнал «Вісник Тернопільського національного економічного університету» розміщено в міжнародних каталогах та наукометричних базах: IndexCopernicus (ICV 2022:86.46), Google Scholar (h-i 10), Eurasian Scientific Journal Index (ESJI), International Citation Index Of Journal Impact Factor & Indexing(ICI).
Інноваційний механізм управління якістю логістичної діяльності підприємств на засадах розвитку людського капіталу в умовах війни
Вступ. Логістична діяльність підприємств є визначальним чинником їхньої ефективності та конкурентоспроможності. В умовах війни, що спричиняє порушення ланцюгів постачання, нестачу ресурсів і зростання невизначеності, особливої ваги набуває впровадження інноваційних підходів до управління якістю логістичних процесів. Вирішальну роль у забезпеченні стійкості логістичних систем відіграє людський капітал – компетентний і мотивований персонал, здатний оперативно адаптуватися до змін середовища. Мета дослідження. Розробити інноваційний механізм управління якістю логістичної діяльності підприємств на основі розвитку людського капіталу в умовах війни для підвищення ефективності процесів та адаптивності систем постачання. Методи дослідження. У процесі дослідження використано методи аналізу та синтезу для систематизації наукових підходів, порівняння – для зіставлення традиційних і сучасних моделей управління, системний підхід – для дослідження взаємозв’язку інновацій та людського капіталу. Метод моделювання застосовано для побудови інноваційного механізму управління, а експертні оцінки – для формування практичних рекомендацій. Результати. Встановлено, що традиційні системи управління якістю логістики не забезпечують належної ефективності в кризових умовах. Інтеграція цифрових технологій, автоматизованих систем управління запасами й аналітичних інструментів прогнозування покращує точність планування та знижує ризики порушень постачання. Розвиток компетенцій і мотивації персоналу безпосередньо впливає на якість логістичних процесів. Запропоновано інноваційний механізм, що поєднує технологічні рішення з розвитком людського капіталу, охоплює системне навчання працівників, цифровий моніторинг логістичних потоків і використання ключових показників ефективності (KPI): своєчасність постачань, рівень запасів, витрати, продуктивність персоналу та задоволеність клієнтів. Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на вдосконалення цифрових платформ управління логістикою, оцінювання ефективності персоналу в реальному часі та застосування штучного інтелекту для прогнозування ризиків і формування адаптивних стратегій, що підвищують стійкість логістичних систем у кризових умовах.
Авторське право (c) 2025 Вісник Економіки https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Феномен організаційної культури: концептуальні підходи та методологія дослідження
Вступ. Організаційна культура – це невидимий, але потужний чинник, що визначає поведінку, цінності та норми у будь-якій організації. В українському контексті, де традиції, менталітет та історичний досвід переплітаються з сучасними викликами, розуміння сутності організаційної культури набуває особливого значення. За останні десятиліття зросла увага до вивчення організаційної культури як багатогранного явища, що охоплює символи, ритуали, комунікації, неформальні правила та ціннісні орієнтири. Водночас не існує єдиного підходу до її аналізу: різні наукові школи пропонують власні концепції, моделі та методи дослідження цього феномену. Така різноманітність підходів зумовлена складністю самої культури, її динамічним характером та впливом зовнішнього середовища. Мета дослідження. Обгрунтувати ключові теоретичні засади й практичні аспекти організаційної культури, що дозволить глибше усвідомити її роль у розвитку організацій та суспільства загалом. Методи дослідження. Аналіз наукових публікацій, системний підхід, методи порівняння, критичний аналіз і концептуальне узагальнення. Результати. Здійснено систематизований огляд основних концептуальних підходів до аналізу організаційної культури, що охоплюють як класичні, так і сучасні теорії. Виокремлено ключові елементи організаційної культури – символи, ритуали, цінності, комунікації та неформальні правила. Підкреслено їхню роль у формуванні внутрішньої атмосфери організації. Приділено роль методологічним інструментам дослідження, зокрема якісним та кількісним методам, що дозволяють комплексно оцінити стан організаційної культури та визначити її вплив на ефективність управління. Перспективи. Подальші дослідження організаційної культури передбачатимуть розширення теоретичних підходів, зокрема шляхом інтеграції міждисциплінарних знань з соціології, антропології, менеджменту та психології. Особлива увага приділятиметься вивченню динаміки змін організаційної культури в умовах цифровізації, глобалізації та впливу сучасних технологій на комунікаційні процеси. Ці перспективи відкривають простір для подальших досліджень, які поглиблять розуміння ролі організаційної культури у стратегіях розвитку як окремих організацій, так і суспільства в цілому.
Інноваційний імператив розвитку українських підприємств
Вступ. Інноваційність як імператив є головним фактором забезпечення виходу з кризових станів, сталого розвитку підприємств та економічного зростання на мікрорівні. Трансформація інноваційних екосистем, що підтримується поширенням масштабів впливу цифровізації, націлена на модернізацію інноваційного середовища шляхом розвитку інноваційних паркових утворень, запровадження нових форм підприємництва та стартап-бізнесу, інтернаціоналізацію підприємницької діяльності, що має забезпечити пожвавлення інноваційної активності підприємств. Мета статті полягає в ідентифікації передумов та обґрунтуванні доцільності посилення інноваційного імперативу в розвитку українських підприємств. Результати. Розкрито сутність «інноваційного імперативу розвитку підприємств як домінуючої концепції в умовах трансформацій підприємницьких екосистем, що пояснює інноваційність та систематизує чинники забезпечення економічного зростання на мікрорівні». Проаналізовано динаміку інноваційної активності українських підприємств, побудовано тренди та виявлено чинники, які її детермінували у 2000–2024 рр. для оцінювання ефективності організації інноваційної діяльності на мікрорівні. Обґрунтовано соціально-економічну доцільність посилення інноваційного імперативу в розвитку українських підприємств на основі пожвавлення інноваційної активності підприємств. Висновки та перспективи подальших досліджень. Трансформація підприємницьких екосистем, пошук шляхів виходу з перманентних кризових явищ, повоєнна відбудова України вимагатиме постійного підвищення інноваційності підприємств, зумовленого необхідністю забезпечення вимог сталого, інклюзивного та безпекового розвитку, що актуалізує доцільність посилення інноваційного імперативу. Забезпечення економічного зростання потребує організації постійних в просторі та часі процесів пошуку резервів підвищення інноваційності підприємств, що є предметом наступних наукових розвідок.
Напрями адаптації торговельних підприємств України до викликів війни
Вступ. Сучасні умови функціонування торговельних підприємств в Україні характеризуються впливом масштабних зовнішніх викликів і загроз, серед яких вирішальними стали воєнні дії. Війна спричинила суттєві економічні втрати в частині пошкодження інфраструктури, порушення логістичних ланцюгів, скорочення попиту, зростання фінансових ризиків. Суб’єкти торговельного підприємництва продемонстрували гнучкість, активізувавши процеси диджиталізації, диверсифікації ланцюгів постачання, використання державної й міжнародної фінансової підтримки. Метою дослідження є систематизація основних напрямів адаптації до наслідків війни вітчизняними торговельними підприємствами на основі аналізу тенденцій розвитку торгівлі в Україні. Методи дослідження. У дослідженні застосовано методи порівняння та групування для систематизації та узагальнення результатів дослідження, а також статистичні методи аналізу та графічного відображення рядів динаміки. Фактологічну базу сформовано на основі офіційних матеріалів Державної служби статистики України та міжнародних аналітичних звітів. Результати. На основі проведеного аналізу динаміки оптового та роздрібного товарообороту в Україні в 2011-2025 рр. виявлено основну тенденцію до зростання показників, що дозволило зробити висновок про високий рівень адаптивності підприємств. Обґрунтовано, що основні напрями адаптації торговельних підприємств України до викликів мають охоплювати релокацію бізнесу, консервацію активів, диджиталізацію, вдосконалення управління торговим персоналом, диверсифікацію ринків збуту та ланцюгів постачання, коригування асортиментної політики, інвестиції у безпеку та енергостійкість. Висновки. Торговельні підприємства в Україні, незважаючи на безпрецедентні виклики війни, змогли забезпечити поступове відновлення діяльності. Основними чинниками стійкості стали диджиталізація, організаційна гнучкість, використання фінансової підтримки та переорієнтація бізнес-моделей. Водночас системні ризики потребують подальших узгоджених дій держави, бізнесу та міжнародних партнерів. Перспективи. Подальших досліджень потребують: аналіз впливу міжнародної фінансової підтримки на структурну трансформацію торговельної сфери України, а також розроблення моделей сталого розвитку торговельних підприємств у післявоєнний період із урахуванням системних ризиків та сучасних тенденцій розвитку торговельного підприємництва в Україні.
Адаптивний спорт у глобальному спортивному маркетингу: бібліометричний аналіз наукового дискурсу
Вступ. Спортивний маркетинг дедалі активніше розвивається як науковий і практичний напрям, проте в академічному дискурсі все ще бракує уваги до соціально значущих аспектів – зокрема інклюзії, адаптивного спорту та маркетингових стратегій у кризових і посткризових умовах. Мета. Виявити сучасні наукові тенденції та прогалини у сфері спортивного маркетингу з акцентом на інклюзивність, соціальні ініціативи та реабілітаційний потенціал спорту. Методи. Для систематизації корпусу наукових публікацій використано методологію PRISMA (Preferred Reporting Items for Systematic Reviews and Meta-Analyses), що забезпечує прозорість та відтворюваність відбору джерел. Основним джерелом даних слугувала база Scopus за період 1988–2025 рр. Подальший аналіз здійснено за допомогою бібліометричних методів, візуалізації термінологічних зв’язків і кластеризації у програмному середовищі VOSviewer. У дослідження включено 1139 публікацій. Результати. Аналіз підтвердив зростання інтересу до цифрових технологій, спонсорства та брендингу у спортивному маркетингу, проте тематика адаптивного спорту та соціальної інклюзії залишається маргінальною. Виявлено брак систематизованих досліджень у сфері маркетингу соціальних ініціатив, що стримує розвиток практичних моделей соціально орієнтованого спорту. Висновки. Результати дослідження можуть бути використані науковцями, представниками спортивних організацій та державними інституціями для розроблення стратегій соціальної реінтеграції та інклюзивних маркетингових практик. Виявлені тенденції підтверджують важливість комплексного підходу, що поєднує економічні інструменти з соціальною місією адаптивного спорту. Подальші дослідження доцільно спрямувати на міждисциплінарний аналіз у контексті соціальної згуртованості, брендингу, публічних комунікацій та вимірювання емоційного впливу маркетингових стратегій.
Цифрова аналітика як драйвер конкурентних переваг зеленого бренду
Вступ. У сучасних умовах трансформації світових ринків, зумовленої цифровізацією та зростанням екологічних викликів, компанії вимушені переосмислювати підходи до формування власної конкурентоспроможності. Зелений брендинг посідає дедалі важливіше місце у стратегічному розвитку бізнесу, а цифрова аналітика стає ключовим інструментом, що дозволяє поєднати екологічні цінності з ефективними маркетинговими рішеннями. Мета статті полягає у визначенні впливу цифрової аналітики на формування та посилення конкурентних переваг зеленого бренду шляхом аналізу динаміки цифрової присутності та поведінкових показників компанії Ukono. Результати. Бібліометричний аналіз засвідчив зростання наукової уваги до поєднання цифрової аналітики та зеленого брендингу, виокремивши напрями, пов’язані зі споживчою поведінкою, формуванням зеленого бренд-еквіті та наслідками greenwashing. Компаративне оцінювання зелених брендів Ukono, HempFactor і JoHemp виявило суттєві відмінності у використанні цифрових каналів, зокрема у сфері платної реклами, ідео контенту та ефективності соціальної взаємодії. Аналіз цифрових воронок продажу та стилів комунікації показав різний рівень стратегічної зрілості: від транзакційного підходу до консультативного та освітньо-ціннісного. Сукупність отриманих даних демонструє, що ефективність використання цифрової аналітики безпосередньо визначає якість ринкової видимості та конкурентоспроможність зеленого бренду. Висновки та перспективи подальших досліджень. Проведене дослідження підтверджує, що цифрова аналітика є критичним фактором зміцнення конкурентних переваг зелених брендів у динамічному цифровому середовищі. Вона забезпечує не лише глибше розуміння поведінки споживачів, але й формує стратегічні підходи до комунікації, створення цінності та уникнення репутаційних ризиків. Отже, інтеграція аналітичних даних у маркетингові процеси стає визначальною умовою сталого розвитку екологічно орієнтованих компаній.
Розробка організаційно-економічного механізму цифровізації процесів формування персоналу організацій
Вступ. У більшості організацій робота з людьми давно вийшла за межі окремих HR-процедур. Від того, як швидко з’являються потрібні фахівці, як вони входять у роль і як оновлюють навички, залежить стійкість бізнесу до коливань ринку праці, регуляторних вимог та технологічних змін. Останні роки лише підсилили цю залежність: середовище стало більш непередбачуваним, а цикли ухвалення рішень – коротшими. За таких умов цінність має не стільки «наявність ІТ-інструментів», скільки здатність організації керувати ними як єдиним механізмом – із чіткими правилами щодо даних, узгодженими метриками та прозорими ролями [1]. Мета статті. Розробити концептуальну структуру програмного рішення для управління персоналом, обґрунтувати механізм цифровізації процесу формування персоналу організацій і запропонувати методичний підхід до його впровадження Завдання статті. Основне завдання статті полягає в тому, щоб здійснити системний аналіз стану цифровізації процесів формування персоналу в умовах суспільної нестабільності; на основі літератури та публічних кейсів сформулювати концептуальну модель механізму (матриця 4×3) і послідовність «дані – метрики – звітність»; на емпіричних прикладах оцінити ефекти для підбору, навчання та онбордингу (процес введення новачка в роботу); окреслити ключові виклики й подати методичні рекомендації щодо впровадження та підвищення гнучкості HR-систем; розробити та описати концепцію програмного засобу для цифровізації процесів формування персоналу. Методи дослідження. У процесі дослідження використано такі методи: аналіз і синтез наукових джерел; порівняльний аналіз публічних кейсів; процесне моделювання; метод експертних оцінок. Результати досліджень. У статті запропоновано концептуальну модель у форматі матриці 4×3 (чотири складові – організаційна, економічна, технологічна, кадрова × три рівні – стратегічний, тактичний, операційний). Обґрунтовано «послідовність даних»: дані – метрики – звітність; визначено мінімально достатнє ядро HRIS-ATS-LMS, єдині довідники та подієві інтеграції через API. Сформовано стартовий набір із 8-12 KPI для вимірювання ефекту та запропоновано методичний маршрут упровадження з чотирьох кроків: діагностика, проєктування, пілоти, регулярне вдосконалення. На прикладах публічних кейсів показано скорочення тривалості добору та витрат на навчання за рахунок автоматизації «вузьких місць» та переходу на платформні формати L&D. Описано концепцію програмного засобу для цифровізацїі процесів формування персоналу. Перспективи. Надалі доцільно спрямувати дослідження на кілька ключових векторів: аналіз результатів розробки та впровадження запропонованого програмного рішення для управління персоналом; оцінку того, як цифрові інструменти впливають на конкурентоспроможність підприємств; розроблення оновлених підходів до фінансового управління на базі цифрових рішень; поглиблення інтеграції організаційних процесів за допомогою цифрових технологій; створення моделей вимірювання й управління ризиками використання цифрових технологій; удосконалення концепції для цифровізації процесів формування персоналу.
Інфраструктурне забезпечення економіки України за міжнародними індексами як виклик публічному управлінню
Вступ. Вироблення механізмів публічного управління, які забезпечили би модернізацію інфраструктурного сектору національної економіки в орієнтації на формування сприятливих інституціональних умов її оновленого розвитку, зміцнення конкурентних позицій у глобалізованому економічному просторі, актуалізує необхідність аналізу тенденцій функціонування інфраструктури та її впливу на процеси забезпечення економічного розвитку з використанням міжнародних індексів. Мета дослідження. Метою статті є визначення тенденцій розвитку інфраструктури за міжнародними індексами, ідентифікація сильних сторін та наявних проблем в інфраструктурному забезпеченні та визначення підходів щодо реагування на них з боку публічно-управлінської системи. Методи дослідження. У процесі дослідження використано такі методи: систематизації, порівняння, узагальнення, метод системного аналізу, логічний та діалектичний методи. Результати. У статті обґрунтовано необхідність використанням міжнародних індексів для формування інформаційно-аналітичної бази публічного управління інфраструктурним забезпеченням розвитку економіки. Наведено позиції України за Індексом інфраструктури CMS та глобальні тенденції розвитку інфраструктури. Здійснено аналіз розвитку інфраструктури України з використанням індикаторів Глобального індексу інновацій. Визначено тенденції, сильні сторони та проблеми розвитку інфраструктури з використанням Індексу мережевої готовності. Зроблено висновок, що подолання складних проблем в інфраструктурному забезпеченні економіки вимагає вироблення ефективної інфраструктурної політики та дієвих публічно-управлінських механізмів її реалізації. Перспективи. Подолання складних проблем в інфраструктурному забезпеченні національної економіки та його модернізація з урахуванням сучасних викликів вимагають вироблення дієвих механізмів публічного управління, що доцільно розглядати як предмет подальших досліджень.
Оцінка ефективності податкових амністій як механізму зміцнення інституційної стійкості держави в умовах кризи
Анотація. У статті досліджено роль податкових амністій як інструменту зміцнення інституційної міцності держави в умовах соціально-економічних криз та гібридних загроз. Аналізуються суперечливі аспекти застосування амністій у зарубіжній та вітчизняній практиці. Запропоновано критерії ефективності податкових амністій, що враховують не лише фіскальні результати, а й вплив на інституційну довіру та довгострокову стабільність податкової системи. Вступ. У періоди глибоких соціально-економічних криз та в умовах протидії гібридним загрозам інституційна міцність держави стає вирішальним чинником її стійкості. Інститути оподаткування виступають наріжним каменем існування держави, оскільки забезпечують її фіскальний суверенітет, довіру громадян до справедливої податкової системи та легітимність суспільних інститутів. Сучасні виклики зумовлюють пошук нетрадиційних інструментів стабілізації, серед яких особливе місце займають податкові амністії. Метою статті є комплексна оцінка ефективності податкових амністій як інструменту зміцнення інституційної міцності держави в умовах кризи через аналіз їхнього впливу на рівень податкової дисципліни, довіру до державних інститутів та довгострокову стабільність бюджетної системи, з подальшим формуванням практичних рекомендацій щодо оптимізації механізмів амністування для досягнення інституційної стійкості. Результати. Ідентифіковано концептуальну сутність податкових амністій, окреслено структурні особливості реалізації податкових реформ у зарубіжній практиці, проаналізовано історичний досвід проведення податкових амністій в Україні (у 2005, 2011, 2015, 2021-2023 рр.), обґрунтовано, що для досягнення інституційного ефекту податкові амністії мають бути частиною комплексної програми реформ, а не розглядатися як ізольований захід. Висновки та перспективи подальших досліджень. Податкові амністії можуть стати ефективним інструментом зміцнення інституційної міцності лише за умови їх інтеграції в загальну стратегію податкової реформи. Ключовим чинником успіху є формування довіри громадян до держави через гарантії безпеки, прозорості та подальшого сприяння легалізованому бізнесу. Ефективність амністій варто оцінювати не лише за фіскальними показниками, а й за впливом на інституційну довіру та довгострокову стабільність податкової системи. В умовах гібридних загроз податкові амністії можуть сприяти зменшенню вразливості економіки через детінізацію та зміцнення фіскального суверенітету.
Антикризовий стратегічний аналіз в управлінні підприємством
Вступ. В умовах економічної нестабільності та підвищених ризиків стратегічний аналіз у системі антикризового управління підприємством набуває особливого значення. Сучасні виклики, зумовлені геополітичними потрясіннями, змінами у процесах глобалізації, а також розвитком економічних і технологічних тенденцій, вимагають створення інструментів, що підвищують стійкість бізнесу та його здатність до адаптації в умовах високої ризикованості. У цьому контексті кризовий стратегічний аналіз є ключовим механізмом формування управлінських рішень, спрямованих на запобігання кризовим явищам і формування адаптивних реакцій, що забезпечують відновлення стабільності та сталий розвиток. Таким чином, його результати зменшують негативні наслідки криз та створюють підґрунтя для розвитку підприємства й підвищення його конкурентоспроможності. Мета дослідження. Обґрунтувати роль і розробити концептуальні засади кризового стратегічного аналізу в системі антикризового управління підприємством, спрямовані на зміцнення стійкості, адаптивності та ефективності управлінських рішень в умовах економічної нестабільності. Методи дослідження. Аналіз наукових публікацій, системний підхід, методи порівняння, критичний аналіз і концептуальне узагальнення. Результати. Кризовий стратегічний аналіз як складова антикризового управління забезпечує ефективну діагностику внутрішнього та зовнішнього середовища підприємства, виявлення ризикоформуючих факторів і розроблення адаптивних стратегій. Доведено, що застосування кризового стратегічного аналізу сприяє підвищенню ефективності управлінських реакцій, гнучкості підприємства, своєчасному виявленню та формуванню дієвих управлінських рішень, орієнтованих на довгостроковий розвиток. Перспективи. Кризовий стратегічний аналіз відіграє ключову роль у підтриманні організаційної стійкості та адаптивності шляхом запобігання потенційним загрозам, забезпечення ефективного реагування на кризові ситуації та відновлення стабільної діяльності. Подальші дослідження мають бути спрямовані на вдосконалення інструментарію кризового стратегічного аналізу в умовах цифровізації, сценарного прогнозування та ризик-орієнтованого підходу.
Детермінанти обліку амортизації необоротних матеріальних активів у будівництві
Вступ. У сучасній економіці перманентні трансформації соціально-економічного розвитку та вплив часу на об’єкти господарювання зумовлюють потребу в постійному переосмисленні вартості та корисності активів підприємства, що безпосередньо проявляється через процес їхньої амортизації. Водночас виникнення нових необоротних активів та розширення їхніх функціональних властивостей актуалізує необхідність удосконалення методики обліку та нарахування амортизації як ключового інструменту відображення достовірної й повної вартості у динамічному середовищі господарювання. Мета статті полягає в уточненні та доповненні детермінантів обліку амортизації необоротних активів у частині удосконалення її теоретичного позиціонування, методів нарахування, порядку відображення на рахунках обліку та в регістрах. Результати. У роботі проаналізовано особливості обліку зносу необоротних активів будівельних підприємств та обґрунтовано необхідність удосконалення методичних підходів до їх амортизації. Визначено взаємозв’язок понять «знос» і «амортизація» та обґрунтовано доцільність урахування цієї взаємообумовленості для формування субрахунків до рахунка «Знос (амортизація) необоротних активів». Обґрунтовано необхідність уніфікації методики нарахування амортизації основних засобів і необоротних матеріальних активів шляхом відмови від спрощених методів «50% на 50%» та «100%», що спотворюють фінансові результати діяльності підприємства. Розкрито можливості використання облікової інформації для формування електронних облікових регістрів, що відображають структурні, динамічні та собівартісні характеристики амортизаційних процесів. Висновки та перспективи подальших досліджень. Імплементація пропозицій щодо удосконалення обліку амортизації необоротних активів сприяє формуванню повної інформаційної бази для забезпечення інтересів внутрішніх та зовнішніх груп фахівців, пов’язаних з управлінням ефективністю використання необоротних матеріальних об’єктів у будівництві. У подальшому обліку інформацію з електронних регістрів щодо амортизації можна використовувати для формування варіативних форм внутрішньої та зовнішньої звітності про необоротні активи підприємства, що є предметом перспективних наукових пошуків.
Специфіка смартбудівництва та її вплив на цифровізацію обліку і контролю
Вступ. Будівництво як галузь економічної діяльності характеризується унікальними рисами, що впливають на теорію та практику обліку й контролю. В умовах розвитку смартбудівництва, що є елементом становлення цифрової економіки, відбувається еволюційне доповнення традиційних галузевих ознак у частині цифровізації обліку і контролю будівельної діяльності. Мета статті полягає в ідентифікації та систематизації специфічних особливостей смартбудівництва як виду економічної діяльності з обґрунтуванням їхнього впливу на цифровізацію обліку і контролю у цифровій економіці. Результати. Узагальнено характерні риси смартбудівництва за трьома групами: вплив навколишнього середовища, унікальність об’єктів обліку та методична індивідуальність галузі. Наголошено на потребі врахування цих особливостей у процесі прикладного втілення концепції розумного будівництва. Обґрунтовано, що цифровізація обліку і контролю в умовах смартбудівництва забезпечує автоматизацію збору та обробки інформації, її збереження в єдиних базах даних, застосування хмарних сервісів і смартконтрактів, розвиток електронного проєктування та перехід до повного електронного документообігу. Висновки та перспективи подальших досліджень. Комплексне врахування цифрових тенденцій у впливі характерних ознак смартбудівництва на трансформацію обліку і контролю здатне забезпечити позитивний результат в управлінні функціонуванням будівельних підприємств у цифровій економіці. Проте кожна з трансформаційних тенденцій у галузі будівництва потребує використання новітніх комп’ютерно-комунікаційних технологій в обліку та контролі, що є предметом наступних наукових пошуків.
Стратегічний облік як інформаційна платформа для ухвалення управлінських рішень в умовах невизначеності бізнес-середовища
Вступ. Стратегічний облік у сучасних умовах є комплексною інформаційною платформою, здатною інтегрувати фінансові та нефінансові показники, зовнішні й внутрішні фактори, а також експертні оцінки для підтримки ухвалення стратегічних рішень в умовах високої невизначеності та мінливості бізнес-середовища. Посилення конкуренції, ризики глобалізації та швидкість змін ринкових умов зумовлюють необхідність адаптивних підходів до побудови інформаційних систем обліку. Мета дослідження. Дослідження ролі стратегічного обліку як інструменту інформаційного забезпечення ухвалення управлінських рішень в умовах значної невизначеності, уточнення функціональної структури стратегічного обліку та обґрунтування вимог до його інформаційної архітектури для забезпечення ефективної підтримки управлінських рішень в умовах динамічного бізнес-середовища. Методи дослідження. Використано загальнонаукові методи аналізу та синтезу, систематизації та узагальнення, методи стратегічного аналізу, прогнозування й моделювання, а також підходи до оцінювання ресурсних зв’язків і динаміки нарощування потенціалу. Результати. У статті розкрито сутність і визначено ключові завдання стратегічного обліку, серед яких основну увагу приділено аналізу фінансових та нефінансових показників, оцінці зовнішніх і внутрішніх факторів ризику, а також формуванню інформації для розробки та коригування стратегії підприємства. Встановлено, що стратегічний облік є необхідною умовою для ухвалення обґрунтованих рішень на різних рівнях управління, особливо в умовах ризику та високої динаміки бізнес-середовища. Сформовано рекомендації щодо його інтеграції в систему управління підприємствами, зокрема через застосування цифрових інструментів, автоматизацію процесів збору й аналізу інформації, що сприяє оперативному реагуванню на зміни у бізнес-середовищі. Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розробку галузевих моделей стратегічного обліку, адаптацію інструментів до умов цифровізації та високої турбулентності, а також на інтеграцію індикаторів ринкової динаміки й поведінкової економіки в аналітичні системи.
Мережеві структури як фактор порушення принципу повноти фінансової звітності
Вступ. Принцип повного висвітлення є фундаментальним для забезпечення достовірності та корисності фінансової звітності. Його сутність полягає у тому, що фінансова інформація повинна відображати всі факти, події та потенційні наслідки господарської діяльності, які можуть вплинути на ухвалення рішень користувачами. У Концептуальній основі МСФЗ повнота розглядається як якісна характеристика достовірного подання: інформація має бути повною, нейтральною та позбавленою помилок. В українському законодавстві принцип закріплено у Законі «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», де наголошено на необхідності включення до звітності як фактичних, так і потенційних наслідків господарських операцій. В умовах мережевих структур виникають можливості для приховування зобов’язань, маніпуляцій трансфертним ціноутворенням, фальсифікації показників та неповного розкриття угод із пов’язаними сторонами. Методи. Використано методи аналізу, синтезу, порівняння, узагальнення, інституційний підхід та кейс-стаді для вивчення міжнародних і українських практик порушення принципу повноти. Мета статті полягає у дослідженні сутності принципу повноти відповідно до МСФЗ та законодавства України, а також у виявленні механізмів його порушення в умовах складних корпоративних структур. Результати. Проаналізовано теоретико-нормативні основи принципу повного висвітлення, ідентифіковано основні види маніпуляцій: приховування операцій із пов’язаними особами, виведення зобов’язань за баланс, нерозкриття значних угод, фальсифікацію показників та маскування бенефіціарів. Досліджено міжнародні та українські приклади порушення принципу повного висвітлення. Порівняння міжнародних та українських випадків доводить, що в обох випадках провідним чинником стало існування складних мереж корпоративних зв’язків. Саме вони створювали можливості для обходу вимог повноти та приховування суттєвої інформації. Перспективи. Подальших досліджень потребує кількісне оцінювання масштабів неповного розкриття інформації, використання цифрових технологій для виявлення аномалій у звітності та удосконалення інституційної практики контролю в Україні.
Перспективний розвиток електронних сервісів та комунікації у податково-митній сфері
Вступ. Активізація реформ у сфері адміністративних послуг супроводжується цифровізацією взаємодії між громадянами, суб’єктами господарювання та фіскальними інституціями. Використання сучасних інформаційно- комунікаційних технологій формує інтегрований фіскальний простір і створює підґрунтя для подальшого вдосконалення адміністрування податків і зборів. Врахування технологічних трансформацій та інтересів усіх учасників податково- митного процесу потребує дослідження перспективних напрямів подальшого удосконалення електронних сервісів надання фіскальних послуг. Мета статті полягає у виявленні перспективних напрямів подальшого удосконалення електронних сервісів та комунікацій у податково-митній сфері та визначення їх впливу на адміністрування податків і зборів. Результати. Доведено важливість подальшої трансформації електронних сервісів та комунікацій в податково- митній сфері. Визначено три напрями перспективного удосконалення електронних сервісів для адміністрування податків і зборів: інформаційна інтеграція (об’єднання різних сервісів на одній електронній платформі, формування інтегрованого інформаційного середовища, глобальна інформаційна синхронізація); технологічна імплементація (штучний інтелект, блокчейн); електронна комунікація (програмні додатки для мобільних платформ; чат-боти, дистанційний електронний аудит). Доведено важливість використання облікової інформації в податково-митному електронному середовищі підприємств для ефективного функціонування усіх учасників фіскального процесу. Перспективи. Подальша еволюція електронних сервісів в податково-митній сфері орієнтована на інформаційну інтеграцію, впровадження інноваційних технологій обробки інформації та забезпечення ефективних комунікацій у національній фіскальній системі. Проте, усі тренди розвитку платформ не вирішують проблем інформаційно- функціональних взаємовідносин податкових та митних інституцій у рамках фіскального процесу, що є предметом майбутнього наукового пошуку.
Сучасний стан імплементації комплаєнс-інструментів у систему управління підприємств, установ та організацій: перехід від державної антикорупційної політики до стандартів доброчесності OECD
Вступ. У сучасних умовах суспільного розвитку особливого значення набувають питання прозорості, підзвітності та формування довіри до інституцій як у державному, так і в корпоративному секторі. Забезпечення ефективного управління підприємствами, установами та організаціями є не лише внутрішньою потребою України, а й вимогою часу, обумовленою глобальними викликами та інтеграцією у світовий економічний простір. Вектор європейської інтеграції зумовлює необхідність гармонізації національних підходів у сфері корпоративного управління та запобігання корупції зі стандартами ЄС та OECD. У цьому контексті комплаєнс-інструменти стають ключовим механізмом забезпечення доброчесності, підвищення інвестиційної привабливості та зміцнення міжнародної репутації держави. Мета дослідження полягає в теоретичному обґрунтуванні та практичному аналізі процесів імплементації комплаєнс-інструментів у систему управління українських підприємств, установ і організацій як складової реалізації антикорупційної політики та наближення до міжнародних стандартів доброчесності. Методи. У процесі дослідження використано такі методи: діалектичний, формально-логічний, історико-правовий та порівняльно-правовий, аналізу і синтезу. Результати. Встановлено наявність суттєвих проблем, серед яких – відсутність чинної редакції Типової антикорупційної програми юридичних осіб, що створює правову невизначеність та ускладнює формування єдиних підходів до корпоративної доброчесності. Показано, що сучасний розвиток комплаєнс-системи характеризується переходом від формального виконання антикорупційних вимог до створення культури прозорості та відповідальної поведінки відповідно до міжнародних стандартів. Обґрунтовано, що впровадження стандартів OECDу сфері корпоративного управління підвищує ефективність управлінських процесів, сприяє залученню інвестицій та формує довіру міжнародних партнерів. Перспективи. Отримані результати можуть стати основою для розроблення ефективних механізмів державної підтримки розвитку корпоративних комплаєнс-систем та подальшої гармонізації українського законодавства зі стандартами OECD. Це сприятиме підвищенню прозорості бізнес-середовища, зміцненню довіри інвесторів та інтеграції України у світову економіку.
Механізми інтеграції інклюзивності в інвестиційні проєкти післявоєнної відбудови
Вступ. Післявоєнна відбудова України – складний процес не лише відновлення інфраструктури, а й відродження соціально-економічної стабільності, тому критично важливо забезпечити інклюзивність – рівний доступ до ресурсів і можливостей розвитку для всіх, особливо вразливих груп населення. Без спеціальних механізмів ці категорії ризикують залишитися осторонь відбудови, що поглибить нерівність і загальмує розвиток. Мета. Розроблення науково обґрунтованих підходів і рекомендацій щодо інтеграції інклюзивності в інвестиційні проєкти післявоєнної відбудови України. Методи. Дослідження ґрунтується на аналізі літературних джерел, статистичних даних і кращих практик. Проведено оцінювання чинних програм відбудови та вивчено вітчизняний і міжнародний досвід інклюзивної відбудови. На цій основі розроблено рекомендації щодо інтеграції інклюзивності на всіх етапах інвестиційного циклу та запропоновано критерії оцінювання соціального впливу проєктів. Результати. Виявлено основні бар’єри інклюзивності: нечіткі критерії й відсутність єдиних стандартів оцінювання соціального впливу, короткострокова орієнтація інвесторів, недостатня координація між стейкхолдерами та слабке залучення громад. Для їх подолання пропонується запровадити системи оцінювання соціального впливу і стандарти інклюзивності, фінансово стимулювати соціальні проєкти, створити платформу координації, адаптувати міжнародні стандарти оцінювання та забезпечити активну участь громад. Ці заходи формують механізм інтеграції інклюзивності, здатний підвищити соціальну віддачу інвестиційних проєктів. Висновки. Інклюзивність має стати невід’ємною складовою стратегії післявоєнної відбудови, а реалізація запропонованих механізмів і критеріїв – забезпечити справедливий розподіл результатів відновлення та стійкість суспільства. Впровадження інклюзивного підходу сприятиме формуванню згуртованого, справедливого суспільства, оскільки відбудова, що враховує потреби кожного громадянина, є запорукою сталого розвитку та національної безпеки. Перспективи. Подальша наукова робота має бути спрямована на побудову уніфікованої системи індикаторів «інклюзивної цінності» для українського контексту (калібрування SROI, розроблення інтегрального індексу інклюзивної готовності громад), створення еталонної архітектури даних та відкритих наборів для відтворюваних оцінок, а також на проведення строгих вимірювань ефективності вже впроваджених ініціатив із використанням квазіекспериментальних та експериментальних підходів. Окремого аналізу потребують поведінкові чинники інвесторів і донорів та дизайн стимулів, що підвищують привабливість інклюзивних проєктів, а також порівняльні дослідження країн із досвідом післявоєнної відбудови для адаптації найкращих практик у фінансуванні, врядуванні та моніторингу соціального впливу.
Технічний прогрес як чинник економічного зростання у класичній теорії Дж. С. Мілля
Вступ. Дж. С. Мілля традиційно розглядають як мислителя, який підсумував досягнення класичної політичної економії, однак його підхід значно ширший, оскільки він інтегрує економіку в контекст соціальної філософії. Науковець прагнув дати комплексну інтерпретацію соціально-економічних проблем, серед яких – розподіл ролей між державою і ринком, організація виробництва та вплив технологій на працю. Його бачення економічного зростання охоплює не лише нагромадження капіталу, а й роль інституцій, етики та технічного прогресу. Особливої ваги набуває ідея «антагоністичного принципу», яка розкриває компенсаторну функцію інновацій щодо природних і соціальних обмежень. Попри актуальність цих ідей у контексті сучасних викликів, внесок Дж. С. Мілля в теорію зростання досі залишається недооціненим. Мета. Сучасна інтерпретація теорії економічного зростання Дж. С. Мілля з урахуванням значення інноваційних чинників у межах класичної парадигми політичної економії. Методи. Для досягнення поставленої мети застосовано герменевтичний аналіз (для виявлення змісту, прихованих смислів і логічної структури концепції зростання Дж. С. Мілля), історико-генетичний та порівняльно- аналітичний методи, а також концептуальне і математичне моделювання. Результати. Реконструйовано теорію економічного зростання Дж. С. Мілля як відкриту динамічну систему, яка поєднує технологічний прогрес, інституційні чинники та соціальну філософію. Висвітлено головну роль «антагоністичного принципу» як механізму, який дозволяє технічним інноваціям компенсувати природні та соціальні обмеження виробництва. Запропоновано математичну інтерпретацію підходу Дж. С. Мілля на основі узагальненої моделі зростання І. Адельман з урахуванням інституційних та інноваційних змінних. Показано, що концепція стаціонарного стану в його теорії передбачає не стагнацію, а перехід до якісно нового типу розвитку. Перспективи подальших досліджень полягають у математичному розширенні моделі зростання Дж. С. Мілля через побудову виробничої функції з ендогенними технологічними та інституційними змінними. Крім того, перспективним напрямком є порівняльний аналіз, зокрема зіставлення ідей Дж. С. Мілля із сучасними концепціями сталого розвитку й «економіки щастя». Подяки. Переклад, редагування та покращення читабельності було виконано за допомогою ліцензованого програмного забезпечення ChatGPT 5 (OpenAI). Автор переглянув та схвалив усі редагування, внесені за допомогою штучного інтелекту.
Сучасні підходи до вибору стратегій зростання компаній
Вступ. У сучасних умовах господарювання, що характеризуються високою нестабільністю ринкового середовища та зростанням кількості ризиків, компанії змушені шукати нові шляхи розвитку. Економічні, політичні й соціальні трансформації, зокрема спричинені воєнними подіями, зумовлюють необхідність адаптації бізнесу до нових викликів. У відповідь на ці зміни підприємства активно переходять від органічних стратегій зростання до неорганічних, зокрема через механізми злиття і поглинання (M&A), що дає змогу зміцнювати конкурентні переваги та своєчасно реагувати на зміни зовнішнього середовища. Мета дослідження полягає у виявленні специфіки органічного та неорганічного зростання компаній, дослідженні їх сильних і слабких сторін, а також у визначенні доцільності застосування відповідних стратегій розвитку в сучасних умовах. Методи дослідження. В основу представленого дослідження покладено методи як загальнонаукові, так і специфічні. Методи системного аналізу використовувалися для аналізу інформації про стан розвитку українських компаній; порівняльного аналізу – для зіставлення відмінностей у органічних та неорганічних стратегіях зростання; узагальнення – для дослідження факторів, що чинять негативний вплив на ведення бізнесу в країні останніми роками; табличний – для візуалізації результатів дослідження. Результати. У досліджені встановлено, що органічне зростання забезпечує поступовий розвиток компаній завдяки використанню власних ресурсів і компетенцій, проте має обмежену динаміку та масштаби. Неорганічне зростання, натомість, базується на інтеграційних процесах, злиттях і партнерствах, що сприяє швидкому розширенню бізнесу, але супроводжується високими витратами та ризиками. Для українських компаній в умовах війни та економічної нестабільності актуальними є переважно неорганічні підходи та реструктуризація як засіб стабілізації. Вибір оптимальної стратегії має ґрунтуватися на оцінці ресурсів, інвестиційних можливостей, галузевої специфіки, і зовнішніх чинників, що визначає індивідуальну траєкторію розвитку кожного підприємства. Перспективи. Перспективи подальших розвідок полягають у необхідності систематичного моніторингу змін зовнішнього середовища для своєчасного коригування стратегій розвитку підприємств та забезпечення їх стійких конкурентних позицій на ринку.
Розвиток менеджменту та публічного управління: тенденції, виклики, механізми
Аналітична записка за результатами VI Всеукраїнської науково-практичної конференції з міжнародною участю «Актуальні проблеми менеджменту та публічного управління в умовах сучасних викликів», Збараж, ЗУНУ, 15 травня 2025 року
Дослідження формування інститутів та їхнього впливу на добробут (Нобелівська премія з економіки 2024 року)
Вступ. Питання впливу інститутів на соціально-економічний розвиток є одним із ключових у сучасній економічній науці. Еволюція поглядів на їхню роль – від філософських міркувань Адама Сміта до формалізованих моделей «нової інституціональної економіки» – засвідчує глибину та складність цієї проблеми. З огляду на це внесок Нобелівських лауреатів з економіки 2024 року Дарона Аджемоглу, Саймона Джонсона і Джеймса Робінсона набуває особливої ваги: на основі історичного аналізу та емпіричних даних вчені довели, що саме якість політичних та економічних інститутів є визначальним чинником довгострокового добробуту країн. Їхня теорія інклюзивних і екстрактивних інститутів запропонувала нову оптику для пояснення глобальної нерівності та заклала фундамент для сучасних підходів до розроблення ефективної державної політики. Мета статті – обґрунтувати науковий доробок Д. Аджемоглу, С. Джонсона та Дж. Робінсона – лауреатів Нобелівської премії з економіки 2024 року. Методи. У ході підготовки статті використані загальнонаукові методи дослідження: індукція, дедукція, аналіз, синтез, математичні методи, які найбільшою мірою сприяли розумінню наукових поглядів Нобелівських лауреатів з економіки 2024 року щодо передумов формування інститутів, їхньої еволюції та впливу на досягнення добробуту та процвітання країн. Результати. Обґрунтовано внесок Д. Аджемоглу, С. Джонсона та Дж. Робінсона у розвиток інституціональної економічної теорії в аспекті побудови ефективної моделі взаємодії політичних та економічних інститутів, спрямованої на досягнення суспільного добробуту. Перспективи. Д. Аджемоглу, С. Джонсон та Дж. Робінсон, застосувавши інституціональний підхід до пошуку відповіді на питання, чому різниця в доходах між країнами є відчутною і має стійкий характер, започаткували нову дослідницьку традицію, покликану сприяти з’ясуванню історичних рушійних сил процвітання націй або ж неможливості його досягнення. З практичної точки зору наукові висновки вчених слугують вагомим підгрунтям для розробки дієвих політичних та економічних реформ у країнах, які прагнуть побудувати ефективні інститути. Їхні ідеї є корисними для аналізу проблем нерівності в доходах, корупції, авторитаризму в країнному вимірі. Наукові напрацювання вчених дали поштовх для розвитку концепції, спрямованої на розв’язання конфліктів між центральною владою та регіональними інтересами, підгрунтям якої слугує встановлення балансу між сильною державою і активним суспільством. Незважаючи на те, що науковий внесок Д. Аджемоглу, С. Джонсона та Дж. Робінсона не дає вичерпної відповіді на питання, чому деякі країни залишаються у «пастці бідності», вчені не лише сформували розуміння першопричин невдач країн, а й започаткували нову методологію для їх вивчення.
Механізм управління використанням матеріальних ресурсів підприємства
Вступ. Сучасні тенденції розвитку економіки засвідчують, що ефективне використання матеріальних ресурсів є однією з головних умов забезпечення сталого розвитку підприємств. В умовах дефіциту сировини, зростання енергетичних витрат і посилення конкуренції управління матеріальними ресурсами набуває стратегічного значення. Раціоналізація системи управління матеріальними потоками дає змогу знизити виробничі витрати, оптимізувати обіговий капітал та підвищити продуктивність праці. У зв’язку з цим виникає необхідність формування дієвого механізму управління матеріальними ресурсами, що поєднує організаційні, економічні та технологічні інструменти. Метою дослідження є обґрунтування теоретико-методологічних засад і розробка практичних рекомендацій щодо формування ефективного механізму управління матеріальними ресурсами підприємства з урахуванням сучасних викликів та можливостей цифрової економіки. Методи дослідження. У процесі дослідження застосовано такі методи: аналізу і синтезу – для з’ясування сутності управління матеріальними ресурсами; системного підходу – для побудови інтегрованої моделі механізму управління; порівняльного аналізу – для виявлення кращих практик ресурсозбереження на підприємствах; графічного методу – для візуалізації структури механізму; економіко-математичні методи – для оцінювання ефективності використання ресурсів. Результати. У дослідженні визначено, що механізм управління матеріальними ресурсами має комплексний характер та охоплює: планування потреби, нормування витрат, організацію постачання, логістичне забезпечення, облік та контроль, аналіз ефективності використання ресурсів, а також систему мотивації до економного їх споживання. Показано, що впровадження цифрових систем управління (ERP, MRP, SCM) дає змогу знизити рівень втрат, оптимізувати запаси та забезпечити прозорість інформаційних потоків. Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розробку адаптивних механізмів управління матеріальними ресурсами з урахуванням галузевих особливостей та рівня цифрової зрілості підприємств. Актуальним напрямом є впровадження інструментів штучного інтелекту, аналітики великих даних та інтернету речей у систему управління ресурсами, що забезпечить автоматизацію контролю, прогнозування потреби та зниження витрат.
Взаємозв’язок електронної комерції та логістики у контексті їх обліку та оподаткування
Вступ. В умовах значної конкуренції в електронному бізнесі ключову роль у забезпеченні безперебійності товарно-транспортних процесів і задоволенні споживчих потреб відіграє логістика. Інтеграція логістичних, торговельних та інформаційних потоків потребує ефективного облікового супроводу управління електронним бізнесом. Необхідність наукового обґрунтування ролі бухгалтерського обліку як інформаційного посередника у взаємозв’язку електронної комерції та логістики в умовах цифрової економіки обумовлює актуальність дослідження. Мета статті – виокремити формати взаємодії електронної комерції та логістики з ідентифікацією їх специфічних рис, які впливають на методику та організацію бухгалтерського обліку й оподаткування у сфері електронного бізнесу. Результати. Досліджено взаємозв’язок електронної комерції та логістики в умовах цифрової економіки, обґрунтовано роль бухгалтерського обліку як інтегруючого елемента у системі забезпечення інтересів кінцевих споживачів на етапах постачання, складування, реалізації та доставки. Виокремлено чотири формати взаємодії електронної комерції та логістики з урахуванням специфіки обліку та оподаткування: внутрішньоорганізаційну логістику (характеризується деталізованим складським обліком, обліком витрат на доставку, калькулюванням собівартості логістичних послуг, окремим нарахуванням і сплатою ПДВ), логістичний аутсорсинг (передбачає передачу облікових і податкових функцій зовнішнім постачальникам послуг), омніканальну логістику (інтегрує інформаційні потоки логістики і торгівлі та забезпечує мультиваріантний підхід до їх обліку) та дропшипінг (характеризується відсутністю складського обліку, постійною необхідністю підтвердження наявності товару у постачальника та мінімізацією податкового навантаження). Встановлено, що вибір відповідного формату залежить від розміру бізнесу, виду продукції, ринкової частки та стратегії підприємства. Перспективи. Застосування автономного роботизованого транспорту для доставки товарів призводять до трансформації класичних форматів у гібридні моделі поєднання електронної комерції та логістики. Визначено необхідність удосконалення методики та організації обліку й оподаткування у межах гібридних форматів взаємодії, що зумовлює перспективність подальших наукових досліджень і прикладних розробок у сфері електронного бізнесу.
Фінансова стійкість територіальних громад у контексті забезпечення їх інклюзивного розвитку
Вступ. Ефективність надання публічних послуг населенню залежить від рівня фінансової стійкості громад, яка формується під впливом економічних, політичних та безпекових чинників. В умовах воєнних викликів зростає необхідність удосконалення управління місцевими фінансовими ресурсами, розроблення сучасних методів оцінювання фінансової стійкості та пошуку інструментів, здатних забезпечити інклюзивний розвиток громад. Мета. Метою статті є поглиблення теоретико-методичних засад та розроблення рекомендацій щодо удосконалення діагностики фінансової стійкості громад у контексті забезпечення їхнього інклюзивного розвитку. Методи. У статті використано методи аналізу і синтезу, експертних оцінок, головних компонент, кластерний та компаративний аналіз, графічний метод. Результати. Визначено фінансову стійкість як інтегральний показник резильєнтності громад, що відображає їхню здатність адаптуватися та відновлюватися під впливом трансформаційних викликів, забезпечуючи безперервне надання публічних послуг і створюючи умови для інклюзивного розвитку. Проведений аналіз підходів до її оцінювання засвідчив відсутність уніфікованої методики, що ускладнює порівняльну діагностику та вироблення ефективних управлінських рішень. Запропоновано систему індикаторів для діагностики фінансової стійкості громад та можливостей забезпечення їхнього інклюзивного розвитку. На основі використання методу кластерного аналізу виокремлено чотири групи громад за рівнем фінансової стійкості та можливостями забезпечення інклюзивного розвитку – від фінансово спроможних та інвестиційно активних до критично вразливих, що залежні від міжбюджетних трансфертів і характеризуються низьким рівнем впровадження інноваційних практик бюджетування. Виявлені відмінності є інформаційною основою для формування адресної регіональної політики, посилення фінансової автономії громад і розроблення стратегій зменшення ризиків фінансової нестабільності. Перспективи подальших досліджень вбачаються у розробленні методики інтегрального оцінювання фінансової стійкості громад у контексті забезпечення їхнього інклюзивного розвитку.
фінансова стійкість територіальних громад
Методологія виробничого обліку та моделювання управлінської звітності виноробних підприємств
Вступ. Виноробні підприємства функціонують у середовищі з високими вимогами до якості, автентичності та прозорості виробничих процесів, що зумовлює необхідність удосконалення методології виробничого обліку та моделювання управлінської звітності. Зростання значення енотуризму як додаткового джерела доходів і складової маркетингової стратегії посилює потребу в адаптації облікових процедур до специфіки галузі. Короткий огляд літератури. У науковій літературі досліджуються підходи до організації та методології виробничого обліку в виноробній галузі, моделювання управлінської звітності та інтеграції облікової інформації з аналітичними інструментами. Проте питання комплексного врахування елементів енотуризму та їх відображення в обліковій системі виноробних підприємств досліджено недостатньо. Мета. Метою статті є аналіз та систематизація методологічних підходів до організації виробничого обліку виноробних підприємств з урахуванням розвитку енотуристичних послуг, а також розробка моделей управлінської звітності для підвищення ефективності контролю витрат і підтримки управлінських рішень. Методологія. Ґрунується на поєднанні аналізу та синтезу наукових джерел, порівняння та узагальнення практичного досвіду виноробних підприємств України та світу, а також методів моделювання управлінської звітності. Основні результати дослідження полягають в означенні особливостей виробничого обліку вин, ідентифікації складу елементів витрат енотуризму та їхніх облікових особливостей, розробці структури управлінської звітності виноробних підприємств і формату звіту за центрами витрат. Запропоновані підходи дають змогу забезпечити прозорість інформаційних потоків, підвищити точність облікових даних та інтегрувати їх у процеси стратегічного й оперативного управління. Висновки. Розглянуто можливість комплексної методології виробничого обліку для забезпечення конкурентоспроможнотсі виноробних підприємств та розвитку енотуристичних послуг. Перспективи подальших досліджень пов’язані з інтеграцією цифрових технологій, зокрема блокчейн-рішень, у системі облікового відображення та формування управлінської звітності, а також із розробкою галузевих страндартів для обліку енотуристичної діяльності.
Примітки до річної фінансової звітності як важлива інформаційна база для ухвалення рішень в будівельних підприємствах
Вступ. Внаслідок повномасштабної війни будівельна галузь опинилася в надзвичайно складному становищі. Втрата інвесторів, порушення ланцюгів постачання, неплатоспроможність населення призвели до того, що будівельні підприємства опинилися на межі виживання. Водночас ця галузь має значні перспективи розвитку, адже є важливим сектором економіки, що сприяє розвитку інфраструктури, створенню житлового фонду, забезпечує робочими місцями та формує мультиплікативний ефект для суміжних галузей. У цьому контексті особливого значення набуває якісне розкриття інформації про діяльність будівельних підприємств у фінансової звітності для прийняття рішень зовнішніми і внутрішніми користувачами. Примітки до річної фінансової звітності є тим інструментом, який дає змогу повніше відобразити вплив бойових дій на діяльність суб’єктів господарювання, пояснити зміну вартості активів, невиконані зобов’язання, перспективи розвитку. Удосконалення цієї форми звітності є важливою передумовою підвищення прозорості інформації, зміцнення довіри інвесторів, залучення міжнародної допомоги та забезпечення ефективного управління. Мета дослідження полягає в пошуку шляхів удосконалення та посилення аналітичності Приміток до річної фінансової звітності будівельних підприємств з метою формування якісного інформаційного забезпечення для прийняття обґрунтованих рішень зовнішніми та внутрішніми користувачами. Методи. Для досягнення мети дослідження використано такі методи: трендовий та порівняння – для з’ясування впливу повномасштабної війни на діяльність будівельних підприємств; абстрактно-логічний, індукції та дедукції – для дослідження ролі Приміток до річної фінансової звітності як джерела розширеної, деталізованої та аналітичної інформації; моделювання, групування, аналізу й синтезу – для удосконалення порядку представлення інформації у примітках; системний, аналогії – для виявлення принципів, які мають бути покладені в основу формування цієї форми звітності. Результати. Здійснено оцінювання стану будівельної галузі в Україні та досліджено вплив війни на ефективність діяльності будівельних підприємств. З’ясовано роль Приміток до річної фінансової звітності як джерела розширеної та аналітичної інформації про діяльність підприємств для прийняття управлінських й інвестиційних рішень. Досліджено сучасні проблеми формування приміток до річної фінансової звітності. Розкрито структуру інформації, яка має відображатися у примітках, та доведено необхідність її упорядкування, що сприятиме формуванню якісних даних про діяльність підприємства, а також знизить інформаційну асиметрію. Аргументовано важливість дотримання принципів повного висвітлення та економічності при складанні приміток і доведено необхідність забезпечення максимальної повноти інформації, яка може вплинути на вибір рішення, з урахуванням її реальної цінності та конфіденційності. Перспективи подальших досліджень. Подальшого дослідження потребує аналіз статей та показників фінансової звітності в частині необхідності їх деталізації в примітках для забезпечення відповідності вимогам облікових стандартів та інформаційним потребам користувачів фінансової звітності.
Оцінка загроз безперервності діяльності підприємства: бухгалтерський аспект
Вступ. У процесі підготовки фінансової звітності бухгалтер зобов’язаний оцінити здатність підприємства продовжувати свою діяльність на безперервній основі. Війна спричинила значне погіршення економічних умов ведення бізнесу в Україні, а відтак зросла кількість ризиків зовнішнього середовища, які бухгалтер повинен вчасно ідентифікувати та оцінити їхній вплив на діяльність підприємства. Мета статті – дослідити як бухгалтер ідентифікує та оцінює загрози безперервності діяльності бізнесу в умовах воєнного стану в Україні на основі свого професійного судження. Методи дослідження. Дані для аналізу зібрані методом анкетування 40 бухгалтерів аграрних підприємств, а також через контент-аналіз публікацій українських дослідників за період 2022–2025 років, присвячених оцінюванню умов ведення бізнесу в Україні під час війни. У процесі дослідження використано методи аналізу і синтезу, індукції та дедукції, узагальнення та порівняльного аналізу. Обробка даних анкетування здійснена в програмі MS Excel з використанням економіко-статистичних методів (коефіцієнт впливу, коефіцієнт конкордації, групування). Результати. На рівні управлінської звітності саме бухгалтер здійснює первинне оцінювання загроз безперервності діяльності підприємства. Його оцінка, яка опирається на положення облікових стандартів та власне професійне судження, доповнюється внеском інших управлінських кадрів та внутрішніх контролерів, у результаті чого формується обліково-аналітичне забезпечення управління безперервністю бізнесу. Результати дослідження свідчать, що в умовах війни критичний вплив на безперервність діяльності аграрних підприємств мають три чинники: воєнні дії, нестача кваліфікованих кадрів внаслідок мобілізації працівників та надмірна частка позикових джерел фінансування. Їх питома вага в структурі усіх чинників становить 44%. Водночас ці фактори не є загрозою в умовах мирного стану. Чинники, що прямо пов’язані з операційною діяльністю підприємства і характеризують кругообіг основного та оборотного капіталу, мають сильний вплив на безперервність його діяльності. Натомість, перманентні для економіки багатьох країн фактори (девальвація національної валюти, зниження купівельної спроможності населення, інфляція) не є суттєвими загрозами для безперервної діяльності підприємства. Перспективи. Результати оцінювання бухгалтерами загроз безперервності діяльності підприємства, які представлені у цьому дослідженні, допоможуть бізнесу розробити стратегію виживання в умовах невизначеності завдяки обґрунтуванню механізмів протидії негативним чинникам. Для дослідників розробка таких стратегій може бути об’єктом подальших наукових пошуків.
принципи підготовки фінансової звітності
Інтеграційні тенденції розвитку електронної комерції: обліково-контрольний аспект
Вступ. У сучасних умовах цифровізації розвиток комп’ютерно-комунікаційних технологій суттєво вплинув на трансформацію форматів електронної торгівлі й удосконалення інструментів взаємодії зі споживачами. Електронний бізнес в умовах використання інноваційних технологій орієнтується на максимальне задоволення потреб покупців, водночас сприяючи реалізації нових інформаційних пріоритетів для широкого кола стейкхолдерів. Мета статті полягає у виокремленні інтеграційних тенденцій розвитку електронної комерції у контексті удосконалення обліку і контролю під впливом використання інноваційних технологій обробки інформації. Результати. Проаналізовано та систематизовано інтеграційні тренди розвитку електронної комерції, що базуються на використанні інноваційних комп’ютерно-комунікаційних технологій, зокрема: штучного інтелекту, фінтех- рішень, чат-ботів, соціальних мереж, хмарних сервісів, технологій віртуальної та доповненої реальності, блокчейн. Обґрунтовано, що комплексне застосування таких технологій сприяє трансформації електронного бізнесу, зокрема в аспектах обліку та контролю. Виокремлено напрями забезпечення цієї трансформації: клієнтоорієнтованість, інтеграція платіжних шлюзів, розвиток соціальної торгівлі, торгівлі як хмарного сервісу, глобалізація комерції, впровадження торговельної діяльності в метавсесвітах, застосування криптовалют, посилення кібербезпеки. Доведено, що інтеграція кількох технологій обробки інформації формує синергетичний ефект, що забезпечує якісне удосконалення обліку й контролю для ефективного управління торговельно-розрахунковою діяльністю суб’єктів електронної комерції. Перспективи. Інтеграція сучасних технологій обробки інформації в електронну торгівлю пов’язана з позиціонуванням обліку і контролю як підґрунтям для об’єднання грошових, товарних та логістичних потоків у єдиний комерційний цикл забезпечення споживчих та інформаційних інтересів громадськості. Подальших досліджень потребує взаємозв’язок між розрахунковими, торговельними та логістичними процесами у контексті їх обліку і контролю, що буде предметом майбутнього наукового пошуку.
Оптимізація логістичних систем: багатоаспектна оцінка та стратегії імітаційного моделювання
Вступ. Ефективність логістичних систем визначається сукупністю фінансових, часових, якісних та ресурсних показників, проте її загальний рівень залишається нижче 10%, що свідчить про значний потенціал удосконалення. Однією з основних проблем є відсутність уніфікованих підходів до оцінювання, що ускладнює порівняльний аналіз та стратегічне планування. Мета дослідження. Розробка та вдосконалення методології імітаційного моделювання для підвищення економічної ефективності логістичних систем у складних та стохастичних умовах їх функціонування. Методи дослідження. Використано методи імітаційного моделювання, зокрема побудову гомоморфних моделей, аналіз часових функцій ефективності та алгоритмічне моделювання сценаріїв розвитку систем. Результати. Обґрунтовано доцільність застосування імітаційного моделювання для оцінювання та оптимізації логістичних процесів за відсутності або складності аналітичних рішень. Запропоновано використання гомоморфних моделей для відтворення динаміки систем у режимі реального часу, а також створення спеціалізованого програмного забезпечення для комплексного аналізу. Визначено переваги імітаційного підходу (гнучкість, багатокритеріальна оптимізація, інтерактивність) та окреслено обмеження (висока вартість, потреба у висококваліфікованих фахівцях, складність від стохастичної природи систем). Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розроблення уніфікованих методів оцінювання ефективності логістичних систем та інтеграцію імітаційного моделювання з інтелектуальними технологіями аналізу даних.
Штучний інтелект як нематеріальна складова управлінського обліку передових компаній
Вступ. Широке використання штучного інтелекту (далі – ШІ) як у повсякденному житті, так і в бізнесі запускає процеси, які мають значний вплив на збільшення і зростання нематеріальної складової компаній. Нині є потреба у встановленні впливу ШІ на розвиток і вартість компаній, розробки методології його обліку, а також вивчення досвіду найбільш успішних компаній світу. Метою статті є встановлення впливу і значення ШІ як нематеріальної складової передових компаній світу і виокремлення основних напрямів його використання в їх управлінському обліку для впровадження в практику вітчизняних підприємств. Методи дослідження. Аналіз і синтез – для вивчення об’єкта і предмета дослідження; порівняння – для зіставлення використання ШІ в найдорожчих компаніях світу; табличний і схематичний – для представлення основних напрямів використання ШІ в управлінському обліку компаній; абстрактно-логічний метод – для формулювання висновків дослідження. Результати дослідження. Окреслено основні характеристики ШІ як категорії, що має нематеріальну природу й обґрунтовано причини його невизнання як нематеріального активу. Проаналізовано використання ШІ в управлінському обліку найдорожчих технологічних компаній світу, зокрема Apple, Microsoft, NVIDIA, Alphabet, Amazon. Визначено, що вони активно впроваджують ШІ в усі важливі напрями своєї діяльності, а саме: прогнозування та бюджетування; аналіз витрат та контроль витрат; управління ланцюжком постачання; автоматизація звітності та документообігу; виявлення аномалій та запобігання шахрайству; використання технологій та інструментів; інтеграція ШІ в ERP – системи. Використання ШІ в цих напрямах має значний вплив на збільшення і зростання нематеріальної складової компаній, що підвищує їхню вартість, прибутковість і конкурентоспроможність. Перспективи. Подальші наукові дослідження доцільно зосередити на розробці методології обліку ШІ, що також пов’язано із значною частиною нерозкритої нематеріальної складової у вартості передових корпорацій світу.